Nušvito saulė
Dabar viskas bus gerai
Baigės žiema
Tam ši vasaros daina
Gimiau čia Čia ir liksiu
Niekur neišvyksiu
Gyvenimas – tai ilga vasaros diena
Ilgai skambės ši mano vasaros daina
- Ačiū. - Bravo!
Dar!
„Vasaros dainą“.
Jis ką tik ją sugrojo.
Tai pagrok dar!
Bet kokią dainą, kurios pavadinime yra „vasara”.
Ačiū. Grįšiu po trumpos pertraukėlės.
Kaip galėjau praleisti.
Džekai?
Pone.
Kaip darbas?
Neblogai. Ačiū.
Pastebėjau, kad klientams tu patinki.
Puiku. Stengiuosi būt paslaugus.
O man – ne.
Kuo toliau, tuo labiau tu man nepatinki.
Taip.
Mane nervina tavo barzda. Kodėl nesiskuti?
Suprantu, tik manau...
Man nepatinka, kad nuolat vėluoji. Ir tavo apranga man nepatinka.
Blogiausia tai, jog spėju, kad manai, jog dirbti čia – žema.
Bet klientams tu patinki.
Todėl, jei nori dirbti pilnu etatu, gali.
Taip.
Puiku. Aš pagalvosiu.
Yra alternatyva.
Po dviejų savaičių tave išmesiu.
O etatą gaus atgrubnagė Karen.
Puiku. Klasiška.
- Atsakymo nevilkinsiu. - Puiku.
Pas tave atėjo.
Tik trumpai. Turim parduot daug daiktų.
Kokią naujieną renkiesi – blogą ar gerą?
Gerą,
nes blogų man šiai dienai jau pakaks.
Gera žinia tai, jog grosi „Latitude” festivalio metu.
Ne!
Taip!
Bet ne pagrindinėj,
o Safolko palapinėj.
Nesvarbu, kurioje, juk tai „Latitude”! Tikras festivalis!
Tu – geriausia vadybininkė pasaulyje!
„Latitude”!
Šį kelią pradėjau jaunas
Viskas prasidėjo nuo gitaros
Tada viskas ir prasidėjo
Klasiška.
Duok man ranką Eime šiuo keliu grodami
Štai koks kelias – aš nesustosiu
Štai koks kelias – pasieksiu viršūnę
Štai koks kelias – mes viską darysim teisingai
Leisiuos į kelią šįvakar
Kelias vingiuotas
Bet eisiu juo, nenuklysiu
Ir nešulys mano tas pats
Mano likimas
Savo kelią įveiksiu
Dėkoju, „Latitude”.
Buvo smagu.
„Dinozauras” buvo itin stipri daina.
Taip, beveik nepamiršau teksto.
„Riaumoju kaip mauras, aš – dinozauras.”
Roki, ką čia veiki?
Bičiuli! Taip!
Dirbu turo vadybininku.
„Į užkulisius įeiti draudžiama”
Visi, tvirtinę, jog esi
nieko vertas girtuoklis, narkomanas, tinginys
ir niekad negausi jokio darbo, klydo.
Taip. Dirbu ir gaunu pinigus.
Naudingas sraigtelis gerai suteptoje roko mašinoje.
- Taip. - Taip.
Gerai parinktos dainos, beje.
Tu klausei? Nemačiau tavęs.
Jei atvirai, iššokau trumpam patraukt žolės.
Išgirdęs tave, maloniai nustebau.
Nedaug girdėjau, jei atvirai, bet...
taip.
Matau, vis dar myliesi su jaunąja Ele.
- Ne. - Ne.
Ne, niekada.
Nė sykio.
Apmaudu.
Ji – mano vadybininkė.
Nori, nuvesiu į užkulisius?
Prašyčiau.
Taip? Eime.
- Eime šiuo keliu. - Gerai.
Seniai grįžai į Safolką?
Pastaruoju metu stengiuosi gyventi už įprastinio laiko ribų.
Gal prieš kelias savaites ar mėnesius, o gal prieš pusantrų metų, nežinau.
Atėjome.
Labai dėkoju.
O ką konkrečiai tu veiki?
Žiūriu, kad viskas veiktų it laikrodis.
Prižiūriu įrangą.
Taip.
Tepu sumuštinius, verdu arbatą.
Kristau.
Atsiprašau.
Atleisk, Maiklai.
Tu atleistas.
Suprantu.
Mane atleido.
Išdulkink Elę ir nuo manęs, gerai?
- Ne, mes ne... - Iki.
Puiki diena.
Taip, puiki diena.
Liaukimės, Ele. Daugiau nebegaliu.
Nekvailiok.
Turi patekti į didžiąją sceną.
Baik. Liaukis apsimetinėjus,
jog mūsų istorija turi kažkokią jaudinančią istoriją.
Mūsų istorija – trumpa ir baigiasi dabar.
Man mano dainos – ypatingos,
Tau – mano dainos ypatingos, už tai tave ir myliu.
Bet niekam daugiau. Niekada.
Nikui patinka „Vasaros daina”.
Nikas – pasaulinio garso liurbis.
Jei nepavyko iki šiol, niekada nepavyks. Nebent per stebuklą.
Stebuklų būna.
Aš rimtai. Man tai rimta.
Šito jokiu būdu nebus.
Iš manęs žvaigždės nebus, kaip mes vylėmės,
kai būdamas 14-os sudainavau
mokykloje „Wonderwall” koverį,
o tu palaikei mane užkulisiuose.
- Nenoriu girdėti nė žodžio. - Paklausyk.
Šis pasirodymas buvo mano paskutinis.
Ir džiaugiuosi, kad buvai šalia.
Bet tai – mūsų ilgo ir vingiuoto kelio pabaiga.
Liaukis! Pasaulis kupinas stebuklų!
Kokių?
Benediktas Kumberbačas tapo sekso simboliu.
Tu apsigalvosi.
Ne. Pradėsiu geresnį gyvenimą.
Esu pilnas entuziazmo.
Labanakt, roko žvaigžde.
Labanakt.
Kaip tu, bičiuli?
Tik kelioms minutėms.
Galiu pasakyti tik vieną dalyką?
Tiesiog įspėsiu tave.
Kalbėjau su daktaru. Tu vaikščiosi.
Tačiau netekai barzdos
ir dviejų priekinių dantų.
Nors turėtų būti liūdna, tačiau iš tiesų labai juokinga.
Todėl nepaisant skausmo ir nepatogumo,
užuojautos nesulauksi.
Nes žmonės tiesiog juoksis iš tavęs.
Kas nutiko?
Niekas nežino.
Visame pasaulyje 12 sekundžių buvo dingusi elektra.
Ir kaip tik tą akimirką tu atsitrenkei į autobusą.
Keisčiausia, kad būtent tai žmonės prognozavo
įvyksiant 2000 metais.
- A, taip. Y2K. - Nutiko kažkas panašaus.
Šią žinią transliavo visos televizijos,
bet tu negirdėjai dėl to autobuso.
Na, man metas į mokyklą.
Ele?
Taip.
Ačiū, kad rūpiniesi manimi.
Prašom. Ateisiu vėliau.
Ar tau manęs reikės, ar maitinsi mane, kai man bus 64-eri?
Nežinau. Pagalvosiu.
Kodėl 64-eri?
Ką turi galvoje?
Tiesiog... Pamiršk.
Kodėl klausi „Kodėl 64-eri!”?
SPĖJAMA, KAD DĖL SAULĖS BLYKSNIŲ PASAULYJE DINGO ELEKTRA
Manau, tai Dievo ženklas tau.
Taip, Dievas supyko.
Manai, jog tas įvykis –
Dievo nurodymas man grįžti mokytojauti?
Būtent. Neįtikėtina. Nuostabu.
Dievui patinka tavo kūryba.
Jei Dievą bent šlakelį domintų mano kūryba,
jis bent kartelį būtų liepęs
parašyti man laišką nuo tikro gerbėjo, o ne nuo mamos.
Ar manęs.
Taip.
Neprašau, kad būčiau kaip „The Beatles”.
Bet būtų smagu, kad nors kartą man plotų atsistoję,
ir ne tik prie baro.
Kaip kas?
Dievulėliau.
O, taip.
Kerole, pažiūrėk!
Elė sakė, kad atrodo juokingai,
bet tokio vizualaus humoro nesitikėjau.
Džekai! Dieve mano! Tavo dantys!
Šypsena!
SVEIKAS SUGRĮŽĘS, DŽEKAI Iš numirusių
Dovanos, dovanos.
Taip, mes nupirkom tau dovanų.
- Jos nupirko. - Įdomu.
- Turėjau daug darbo. - Aha.
Ką čia turim?
Gerai.
- Nes netekai dantų. - Žinau.
Todėl tai juokinga. Toliau.
- Numeris du... - Kur gavai?
- Nes tave partrenkė toks autobusas. - Prisimenu.
- Tikrai? Mirk iš juoko. - Taip.
- Dar viena. - Užrašiau tavo vardą, nesijaudink.
Dar viena.
Nesuprantu, kas ten gali būti.
Ir aš nesuprantu.
Jokių minčių.
Gal čia kastuvas sniegui?
Arba maža žirafytė be kojų.
Atidaryk.
Gerai.
Oho.
Nes tavo seną sutraiškė autobusas.
Pagrok ką nors.
Pagrok „Vasaros dainą”.
Išmesiu popierių.
Labas.
Koks čia triukšmas?
Ką jis čia veikia?
Jį atleido, todėl nakvoja pas mus ant sofos.
- Tragedija... - Taip.
- ...kuri gali niekada nesibaigti... - Taip.
- ...ir sugadinti tavo gyvenimą. - Tikrai.
Smagu, kad likai gyvas, žmogau.
Jis turi naują gitarą. Pagros dainą.
Puiku.
Puiki gitara reikalauja puikios dainos.
Tęsk.
Nieko sau...
Kas čia buvo?
„Yesterday”.
Viena gražiausių kada nors girdėtų dainų.
Taip.
Saldoka, bet miela.
Kada tu ją parašei?
Ją parašiau ne aš, o Polas Makartnis iš „The Beatles”.
Kas?
„The Beatles”.
Kas?
Džonas, Polas, Džordžas ir Ringo, „The Beatles”.
Apie kokius vabalus kalbi – vabzdžius ar automobilius?
Popgrupė „The Beatles”.
Nikai, tu pasakyk.
Taip.
Muzikantai turi tokią problemą –
jie įsitikinę, kad visi žino visas iki vienos popgrupeles,
ir turi jaustis kvailas, jei nesi girdėjęs apie
„Neutral Milk Hotel” ar „Monophonics”,
ar šiuo atveju „The Beatles”.
Nieko sau, man visai nejuokinga.
Nors daina graži.
Tai nėra graži daina.
Yra, bičiuli.
Nenurašyk savęs vien todėl, kad atrodai it personažas iš filmuko.
Ši daina – labai graži.
Ši daina ne šiaip graži, Nikai.
Tai viena puikiausių dainų istorijoje.
Na, čia tau ne „Coldplay”, ne „Fix You”.
Koks dar „Fix You”, Kerole, čia – puikus meno kūrinys.
Kažkam užsirietė nosis.
Ta daina – nuostabi. Kodėl aš jos anksčiau negirdėjau?
Jūs galit sau tyčiotis iš manęs kiek norite,
bet tai nesąžininga,
turint galvoje, jog netekau dviejų dantų
ir atrodau kaip koks atvirkštinis triušis.
Geriu gana stiprius vaistus. Tiesiog išleisk mane.
Gerai.
- Sakei, tau patinka vaistų poveikis. - Taip, patinka.
Nesuprantu, ko taip pyksti.
Džekai...
O, Kristau.
Negali būt!
Negali būti.
Gerai.
Vabalai. Vabzdys.
Ką?
Vabalai. Vabzdys.
Gerai.
Kas nutiko „The Beatles”
Vabalai. Vabzdys.
Seržantas Peperis
Pipirai. Augalas.
Išdūrinėjate.
Seržanto Peperio vienišų širdžių klubo grupė
Seržantas rado meilę kariškių pažinčių svetainėje
GAISRO METU GELBĖKITE ĮRAŠUS
B, B...
Bouvis, Bekas, „Beach Boys”.
Ne. Liaukitės.
Džonas Polas Džordžas Ringo
Popiežius Jonas Paulius II
Eikit šikt!
Ne!
Pamėginkime...
Puiku. Yra.
Ačiū Dievui. Būk palaimintas, Donaldai.
Ne.
Gal...
Logiška.
„A12 BLIUZAS“, „RUDUO IŠEINA, ŽIEMA ATEINA“
„Būsima scenos žvaigždė”
Ele!
Džekai.
Ar tu tikrai nežinai, kas yra „The Beatles”?
Tikrai.
Gerai.
Tuomet man šakės.
Iki greito.
Graži pižama.
Džekai!
Ar prisiminsiu dainų žodžius?
Gerai. „Eleonora Rigbi”.
„Eleonora Rigbi gyvena bažnyčioje, ten, kur vestuvės...”
Ne.
„Eleonora Rigbi ado kojines... ten, kur...”
Ne, ar...
Ne, kojines?
Ar aš tam ryšiuos?
Ar aš galiu?
Taip?
- Keturi ir vienas. - Puiku.
It muzika mano ausims.
Koks bendras vardiklis...
Mokytoja, kažkas beldžia į langą.
- Kas? - Kažkas beldžia į langą.
Taip. Sekundėlę.
Išvardinkite man visus faktorius.
- Taip? - Galiu surengti vieną koncertą.
Regis, turiu naujų dainų.
- Jūsų vaikinas, mokytoja? - Puiku!
Pakaks! Jis – ne mano vaikinas!
Pakaks!
Taip! Dar viena!
Pabėgo jūsų vaikinas, mokytoja!
Nepatogu!
Taip, labai nepatogu. Tęskime!
Ką jis ten veikė?
Taip?
Ar tie lipdukai tapetų nesugadins?
Tai ne pats svarbiausias mano rūpestis.
Tavo rūpestis turėtų būti – susidėti dantis.
Nupirkau tau „Pepsi”.
- Ar kolos nebeliko? - Ko?
Koka kolos.
Nesuprantu, ką čia šneki. Jei nori valgyt, lipk žemyn.
Pablas Eskobaras.
Aišku.
Gal galit padaryti juos gražesnius, nei buvo?
Nes vėl ketinu dainuoti.
Aš dantistas, Džekai, ne burtininkas.
Uždėsiu formą.
Tavo tėtis buvo mano pirmasis pacientas.
Išgyvenau tik tokių kaip jis dėka.
Išsilaikiau... Sukąsk.
...tik su draugų pagalba.
Taigi... Maniau, apsisprendėme.
Taip, tėti, bet parašiau naujų dainų
ir pamaniau, gal žmonės norės jas išgirsti.
Pagrok mums vieną.
Gerai. Tikrai?
Žinoma.
Mums su tėčiu patinka klausytis tavo dainų.
- Tiesa, brangusis? - Patinka.
Gerai.
Daina vadinasi...
„Let It Be”.
Atleisk, mielasis. Atidarysiu.
Gera pradžia. Graži daina.
- Labas, Šeila. Džiugu tave matyti. - Teri! Užeik.
Teris atėjo.
- Teri. Labas! - Sveikas.
Džekas mums dainuoja savo naują dainą.
Tikrai? Maniau, jis nebegroja.
Taip. Ne, sukūrė naujų dainų.
Kaip vadinasi?
- „Leave it Be”. - „Let It Be”.
Puiku. Tai pavaryk, Džekai.
Ši daina – lėta, bet...
- Išgersi, Teri? - Tėti...
Pradžią jau girdėjau.
Atleisk, Džekai. Tavo tėtis – labai nemandagus.
- Mielai išgerčiau alaus, Džedai. - Puiku.
Dainuok, Džekiuk, aš tuoj.
- Galima į taurę? - Galima!
- Visi įsitaisė? - Taip.
Nedelsk, sūneli, publikos dėmesys ne amžinas.
Gerai.
Atleisk, Džekai. Čia mano.
Atleisk, kaltas.
Mardžė.
Labas, mieloji.
Aš pas Džedą su Šila.
Klausom naujos Džeko dainos „Let Him Be”.
- „Let It Be”. - „Let It Be”.
Ne, panašu, kad vėl pradėjo.
Taip.
Taip, žinau.
Žinau.
Taip, žinau.
- Žinau. - Ką tu žinai?
Paskambinsiu vėliau, kai visa tai pasibaigs.
Gerai. Tuomet iki greito.
Tęsk savo transliaciją, jaunuoli.
Praleisk pradžią, jau tris kartus girdėjau.
- Pradėsiu nuo pradžių. - Kaip nori, sūnau.
Paskui gal pagrosi „Vasaros dainą“.
Kristau! Čia juk „Let It Be“.
Jūs – pirmieji visame pasaulyje, galintys ją išgirsti.
Tai kaip stebėti da Vinčį, tapantį „Moną Lizą“
jūsų akivaizdoje.
Ar taip sunku bent sekundę pasėdėti tyliai?
Čia Mardžė.
- Mardžorė! - Ji sakė, kas ateis.
- Užkaisiu arbatos. - Taip.
- Labas! - Labas, mieloji.
Kaip tu?
Puikiai pavyko.
- Skani kava. - Gerai.
Tai nauja mano daina.
Atsiprašau.
- Taip? - Jūs jo vadybininkė?
Aš Gevinas.
Viskas gerai?
Tai aš blogas. Štai kur tiesa.
Ir jokios paslapties.
Žinau, kad dainos stiprios, tačiau niekas vis tiek nesiklauso.
Džekas Malikas – štai kur bėda.
- Netiesa. - Tiesa.
Neturiu to kažko, kurio dėka Jay-Z
skiriasi nuo Jay-Y.
Tuomet kaip paaiškinsi tai?
Tau siūlo įrašyti albumą, pone Malikai.
Su džiaugsmu padėsiu nemokamai.
Mano studija – jūsų paslaugoms.
Gevinai.
- Tu šaunus. - Tikrai?
Taip, taip, mums pavyko!
Viršūnė įveikta.
- Tau patiko daina, Gevinai? - Nepaprastai, Ele.
Džekai, turi dar dainų?
Turiu porą.
DŽEKO MALIKO DAINOS STUDIJA „TRACKS“
- Paklausykite. - Ačiū.
Puiki muzika.
- Kiek kainuoja? - Nieko.
Jei tik ką nors perkate, muzika prie batonėlių ir skardinių pakuočių.
Ačiū.
Dainos prie Čederio sūrio.
Džekai!
Kokia įdomi istorija.
Džekai, tu dirbi didmeninės prekybos centre Loustofte.
Girdėjome, kad smulkieji pardavėjai
gauna dovanų tavo CD, pirkdami
kavos bei skalbimo miltelių pakuotes.
- Taip. - Padainuosi mums naują savo dainą?
Jūsų dėmesiui Džekas Malikas, dainuojantis pardavėjas
ir jo daina „In My Life“.
Nuostabu.
Ne apie skalbimo miltelius, bet vis tiek gražu.
Negalvojai apdainuoti didmeninės prekybos?
Ne.
Pavadinimas gali būti „Mano sandėlyje“
vietoj „Mano gyvenime“.
Atėjo metas sužinoti, kas vyksta Kerio virtuvėje.
Laba diena, aš – Keris.
Žinau visas „Rolling Stones“ ir Deivido Bouvio dainas,
bet visada būsiu tik pardavėjas su gitara iš Loustofto.
Nereikia. Tai netiesa.
Tai akivaizdi tiesa.
Labai graži daina.
Apie ką ją parašei?
Sustok.
Ele.
Šitos dainos.
Turiu tau kai ką apie jas pasakyti.
- Klausau. - Labas, čia Edas Širanas.
- Nesupratau. - Edas Širanas. Atlikėjas.
Ne, rimtai, kas čia skambina?
Gal ryšys blogas, paskambinsiu vėliau.
Kas čia buvo?
Sakė, Edas Širanas, atlikėjas.
Greičiausiai Nikas.
- Nikai! - Ne, čia vėl Edas Širanas.
Paduok telefoną Kerolei, gerai?
- Čia nėra jokios Kerolės. - Dar ir kaip yra. Ji visada šalia.
Tiek to, ilgai netrukdysiu.
Puikiai pasirodei per TV.
Tavo daina – išties nuostabi.
Ką jis sakė?
Kad jam patiko „In My Life“.
O ką sakė Kerolė?
- Jos nebuvo. - Ji visada šalia.
Gal rimtai Edas Širanas skambino.
Tas dainininkas?
- Labas. - Labas.
Aš Edas. Ar Džekas namie?
Taip. Jis pas save. Luktelėk.
Džekai. Pas tave atėjo.
- Kas? - Jo vardas Edas.
Malonaus veido jaunuolis.
Labas.
Užeik.
Marškinėlius apsivilkai išvirkščiai.
Kristau.
Gal eime...
Atleisk, kad trukdau.
Na, pas mane nuolat užsuka popžvaigždės.
Lady Gaga iš viso ramybės neduoda.
- Tu juokingas. - Greičiau juokingai atrodantis.
Taigi.
Gyvenu netoliese, mačiau tave per TV.
Puikiai dainavai.
Paieškojau tave Google
ir paklausiau kitų tavo dainų sandėlio svetainėje.
Ir jos pasirodė dar geresnės.
Vajė, ačiū.
Nekreipkit į mane dėmesio.
Iš mano Europinio turo iškrito viena apšildanti grupė,
pamaniau, gal tu sutiktum?
Sutikčiau ką?
Pasirodyti prieš mane.
Rimtai?
Taip, kodėl ne?
- Kada pradėti? - Antradienį.
Gal žinai, kur marinatas?
Ne.
Antradienį? Ne kitų metų liepą?
Ne. Antradienį. Ar tau kas su klausa?
Ne, su klausa man viskas gerai.
Tiesiog tu kalbi keistus dalykus.
Bet taip, taip.
Ačiū, taip.
Kiek laiko?
Daugiausia 30 min.
Jei ilgiau, publika ima nerimauti.
„Kur tas ryžas?"
Štai!
- Labanakt. - Labanakt.
Labanakt. Malonu buvo susipažinti.
Tu panašus į Edą Širaną.
Aš ir esu Edas Širanas.
Žinoma.
Šaunuolis.
- Šviesų daug? - Geriau nereikia.
Puiku, nes teturiu vieną žibintą telefone.
- Turi alaus? - Sidro.
- Tiks ir sidras. - Gerai.
Gersiu sidrą su žmogumi, sukūrusiu „Yesterday”.
Taip.
Mama, tėti, kas išgėrė visą sidrą?
Beprotybė!
Taip, būtent, tai beprotiška.
Jis visas tatuiruotas.
Gražus chalatas, beje.
Netiesa. Ne.
Nepradėk.
Gražiai atrodė nuotraukoje, tai ir nusipirkau internetu.
Tokios bjaurios rausvos spalvos gyvenime nebuvau mačiusi.
Tau reikia susirast naują turo vadybininką. Rytoj.
Kaip tai? Nevyksi kartu?
Ne.
Aš dirbu mokytoja. Mokau matematikos.
Negaliu visko palikti ir imtis Edo Širano apšildančio atlikėjo.
Gal ir gali.
Gal.
Tik ne šį antradienį.
Nes vakare vyks tėvų susirinkimas.
Nors tu man ir patinki,
tačiau ne tiek, kad dešimtokus palikčiau be mokytojo.
Taip. Aišku.
Atleisk.
Liuse, atsistatydinus Elei,
gal tu sutiktum vykti su manim antradienį į Maskvą?
Atleisk. Mielai,
bet negaliu praleist mokyklos spektaklio repeticijų.
Aišku.
Pagalvokime. Planas C.
- O, ne. - Kas?
Man šovė mintis. Labai bloga.
- Sveiki, užeikite. - Sveiki.
Sveikas, žmogau.
- Labas! Štai ir jis. - Labas.
Sveiki, pone Širanai. Aš – Rokis, bet vadinkite mane kaip norite.
„Gražuolis“ visada gerai skamba.
Ne. Juokauju.
Vadinkite mane Rokiu.
Malonu susipažinti, Roki.
Džekai, jūsų su Rokiu vietos ten.
Dėl šio vakaro.
Salė bus nedidelė, nesijaudink. Nėra ko bijoti.
Gerai.
- Man patinka tavo dainos, žmogau. - Ačiū.
- Ypač tavo repas. - Tikrai?
Ne, juokauju.
Repą verčiau palik broliams juodukams.
Rusvaplaukis repas – tikras kapas.
Neverta ginčo, gero skrydžio.
Neblogai.
Pala! Tuoj.
Manau, bus puiku, jei atsisėsiu laiku.
Bum! Pergalė.
Skrisiu, skrisiu
Šampano?
Taip, prašyčiau. Ačiū.
Šampano, pone?
Neturite kolos?
Atleiskite?
Taip, žinoma. Prašyčiau pepsi.
Tuojau, pone.
Maskva
Pirmyn, Maskva!
Visi kartu!
Garsiau!
Ačiū.
Puiku, Maskva!
Čia buvo Džekas Malikas!
O dabar...
Edas Širanas!
Per tris valandas kelionėje ir be gitaros?
Taip.
Jei skridome į Rusiją, pamaniau, sukursiu dainą apie Rusiją.
Taip.
Man itin patiko, kad pavadinai ją „USSR“.
Šalis taip vadinosi gal dar prieš tavo gimimą.
Taip.
Nuostabu, žmogau.
„USSR“ man žiauriai patiko.
Ačiū.
Man gimė mintis.
Dėmesio.
Manau, visi sutiksim, kad Džekas – puikus dainų autorius.
Todėl siūlau štai ką.
Aš išeisiu pro šias duris, Džekas – pro anas.
Laimės tas, kuris sukurs geriausią dainą per 10 minučių.
Koks prizas?
Jokio. Geriausio autoriaus titulas.
Džekai „Back in the USSR“ Malikai, sutinki?
Gerai.
Puiku. Tik tai turi būti nauja daina.
Ne iš stalo. Parašyta dabar.
- Gerai. - Puiku.
Prizas vis tiek nepakenktų.
Jis tikrai gali sau leisti padovanoti dešimtinę.
Ponios ir ponai,
netrukus tapsite
epinio mūšio liudininkais.
Mėlynajame kampe – seras Edas Širanas!
Ir netrukus pralaimėsiantis
ponas Džekas Malikas!
Džekas Malikas dainos
Taigi!
Balsuojam!
Nebus jokio balsavimo.
Ne. Tai buvo
įdomi akimirka.
Man sakė,
ateis laikas, kai pasirodys geresnis už mane atlikėjas.
Esi kur kas geresnis už mane, Džekai.
Ir ši daina buvo viena gražiausių mano girdėtų dainų gyvenime.
Šie dalykai – gana sudėtingi.
Taip. Tačiau, kaip matom, ne tau.
Einu miegoti.
Nusitempkite jį į lovą, kol dar turit šansų.
- Taip. - Mane, Džekai!
Tu kaip Mocartas, bičiuli. Aš – viso labo Saljeris.
Labanakt, Džekai.
Sveikas.
Debra Hamer, Edo vadybininkė.
Reikia pakalbėti.
Taip.
Aš lyg ir turiu savo vadybininkę.
Bet ne, pakalbėkime. Taip.
Puiku. Gerai.
Labos nakties. Pasimatysime Los Andžele.
Los Andžele?
Taip. Tau teks atskrist į LA.
Mes apmokame, tu atskrendi
ir kuri dainas.
Tada mes jas išleidžiame, tu uždirbi krūvą pinigų,
kurių liūto dalį mes pasiimame.
Štai kaip.
Vienas klausimas.
Ar geriau atrodyti negali?
Mes tai išspręsime.
Fantastiška.
Ele!
Kaip buvusi Džeko kūrybinė palaikytoja
SAFOLKAS
brūkšnys vadybininkė, brūkšnys turų organizatorė,
brūkšnys vairuotoja, nes jis nė vairuoti nemoka.
- Nevykėlis! - Aš bandžiau tave mokyti.
Liaukis, tu dar gali grįžti į šias pareigas.
Ne, ačiū.
Ar kas nors norėtų išvykti iš mielo Safolko prieš mirtį?
Tačiau,
jei jau privalai skrist į Los Andželą
ir leisti laiką su iškrypėliais ir narkomanais...
Privalau.
...tuomet mes linkim tau sėkmės.
Arba dar daugiau – nesėkmės ir greito sugrįžimo.
Už nesėkmę ir greitą sugrįžimą!
Ar pasiilgsi manęs, Džekai?
Žinoma, kad pasiilgsiu.
Ei.
Žinoma, pasiilgsiu.
Tu išvyksti, todėl galiu klausti bet ko.
Kodėl neatsidūriau toje dainoje?
Kodėl atsidūriau „draugės, vadybininkės, organizatorės“ vietose,
o ne tos, apie kurią dainuoji „And I Love Her“?
Jei tučtuojau nenulipsi žemyn,
tavo mama pasigers ir nerėš kalbos.
- Ateik, Ele-Vele. - Tuojau.
Eikš, mano zuiki, mes tavęs pasiilgsime!
- Džekai! - Ele!
Džekai!
Dieve. Ar yra koks skirtumas?
Merginai, didžiulis.
Džekai!
Rimtai sakau, visi įsišėlo,
greičiau leiskitės žemyn.
- Nagi! - Ele, ką sumanei?
Džekai!
Tai bent, Ele.
Tokia naujiena tokį vakarą.
Džekai, ateik greičiau!
Džekai!
Greičiau!
LOS ANDŽELAS
HOLIVUDAS
Gaudyk!
Panelės.
Džekai Malikai.
Sveikas atvykęs į mano paplūdimio lūšnelę.
Ačiū, kad sukorei tokį kelią.
Smagu tave matyti.
Na...
Nesi itin patrauklus.
Ne.
Nekokios formos.
Taip.
Nors esi liesas, bet apvalainas.
Buvai beviltiškai nesėkmingas 10 metų.
Taip.
Dar prieš mėnesį
tave būtų galima pavadinti visišku nevykėliu.
Na, gal ne visai tiksliai...
Būtume pavadinę tave visišku nevykėliu.
Sėskis.
Bet dabar,
dabar užčiuopei didžiulį įkvėpimo šaltinį.
Ir užsimanei tapti didžiausia žvaigžde pasaulyje.
Na...
„Taip“ yra teisingas atsakymas.
- Na, taip, tuomet. - Ne „Na, taip, tuomet.“
„Taip.“
Tuomet.
Bičiuli, aš tau siūlau
šlovingąją apnuodytą
turtų ir šlovės taurę.
Jei neketini iš jos gerti,
grįžk į savo ūkanotą Angliją ir gerk šiltą alų.
O jei ketini,
noriu, kad ištartum:
„Debra, mirštu iš troškulio,
duokš man tą savo taurę.“
Ką pasakysi?
Renkuosi taurę.
Taip. Geras gabalas.
Kas toliau?
Kita vadinasi „A Hard Day's Night“.
Puiku. Ką tai reiškia?
Nelabai žinau.
Važiuosim, kai tik būsi pasiruošęs.
Stop. Kažko trūksta.
Gitara turi jausmingiau raudoti.
Taip! Puiku!
- Taip! - Tinka? Gerai.
Dainuosiu šią vasaros dainą
Dainuosiu visą vasarą
Pirma daina...
„Here Comes the Sun“.
Taip. Ji – nuostabi.
O štai antra...
- Mano mėgstamiausia. - „Vasaros daina“.
„Vasaros daina“.
Ji...
Ji paprasta, stokojanti žavesio.
Man sunku rasti tinkamą žodį.
Man ji nepatiko,
bet aš tingėjau
klausytis jos dar sykį, kad išsiaiškinčiau, kodėl.
Į šiukšlinę ją.
Taip. Atmetam.
Ačiū, Roki.
Tokiom akimirkom gailiuosi, kad neberūkau.
Nužudyčiau ką nors dėl cigaretės.
Taip.
O kas yra „cigaretė“?
Ką?
Cigaretė
Cigarette Miestas Prancūzijoje
Ak, taip, Džekai, čia Hilarė.
Ji kurs tau įvaizdį.
Ar būtina kurti įvaizdį?
Jei neturėsi įvaizdžio,
tuomet įvaizdžio neturėjimas taps įvaizdžiu.
Tavo muzika tokia džiugi.
Nederėtų jos menkinti tavo...
atstumiančia išvaizda.
Dabar suprantu, kodėl esate draugės.
Taip. Štai koks planas.
Paimsim penkias geriausias tavo dainas
ir įkelsim jas į internetą.
Jokio vaizdo, tik muzika.
Paslaptingasis Džekas Malikas.
Tada palauksim, kol visa tai bus paruošta.
Ir išleisim pritrenkiantį
istorinį dvigubą albumą,
pakeisiantį populiariąją muziką visiems laikams.
Grotelės Džekas Malikas. Grotelės „She Loves you“.
Seniai žinojau, kad jis taps žvaigžde.
Buvo laikas, kai ėjome petys į petį.
Abu dirbome pramogų srityje.
„Yesterday“.
Išgarsėjusių „Įrašų iš sandėlio“ prodiuseris, Gevinas.
Pati puikiausia mano gyvenimo akimirka.
Iš esmės tai Šekspyras popmuzikoje.
Šios dainos, nors jų tik penkios – tikra revoliucija.
Nieko panašaus nesu girdėjęs.
Norime daugiau. Daugiau dainų. Daugiau.
Kurk daugiau dainų, Džekai.
Geriausias albumas. Jokių abejonių.
Ne.
Kažkur buvo ryžiai.
Renka ryžius!
Kur tos prakeiktos kojinės?
Tėvas Makenzis!
Dieve. Kur dėti „tuos vienišus žmones“?
Turiu skubiai skristi į Liverpulį.
Man reikia įkvėpimo.
Nori, išvardysiu 50 vietų pasaulyje,
labiau įkvepiančių nei Liverpulis?
Pirmoji – Šūdvilis, JAV.
Nereikia, ačiū.
Nori, išvardysiu tau priežastis, dėl kurių negali išvykti kitą savaitę?
Pavyzdžiui, pietūs su Ernestu, „Universal Music” vadu,
nuo kurio priklauso tavo gyvenimas.
Albumo užbaigimas, po galais.
Pavadinimo albumui sugalvojimas, po galais.
Vaizdo klipų, po galais, filmavimas.
Gerai, grįšiu šeštadienį.
Penktadienį!
Penktadienį eini į „Late Late Show“ su Džeimsu Kordenu.
O šeštadienį – didysis marketingo skyriaus susirinkimų susirinkimas.
Penktadienį būsi pristatytas pasauliui, šeštadienį – karūnuotas.
Gerai, penktadienį.
Ar tas susirinkimas iš tiesų vadinamas „didžiuoju susirinkimų susirinkimas“?
Taip, iš tiesų.
Taip.
Ką tokio turi Liverpulis, ko neturi Los Andželas?
Mo Salą,
Silą Blek, minkštus žirnius, lietų.
LIVERPULIS
Namai namučiai.
Roki, juk tu ne iš Liverpulio.
Ne. Nė sykio nesu čia buvęs.
Džekai!
Dievulėliau!
Iš kur jie sužinojo? Lipk.
Važiuok!
- Palauk, Džekai! - Mums patiko tavo daina!
Liverpulio tarptautinis oro uostas
Štai, vyručiai, Stroberi Fyldsas.
Penio gatvė.
Kuo ji ypatinga?
Daugiau pagarbos.
Pagarbos kam?
„Eleonora Rigbi,
mylima Tomo Vudso žmona“.
Draugė? Giminaitė?
Man patinka kapinės. Kapinėse praradau nekaltybę.
Taip!
Ji tiesiog dega!
Gaisrininkas! Penio gatvėje turi būt gaisrininkas.
Jėzau.
- Ko? - Atleiskite, kad trukdau,
- bet apačioje jūsų laukia viešnia. - Rimtai?
Ką tu čia veiki?
Važiavau pro šalį.
Tu gyveni už 600 km nuo čia.
Taip, tiesa.
Tiesiog panorau pasimatyti su tavimi.
O ką tu čia veiki?
Tyrinėju.
Čia toks muzikos kūrimo reikalas.
Kaip puiku!
Nori valgyti?
Kaip didžiulis arklys!
Toks įspūdis, kad tavęs nėra visą amžinybę.
Kaip Nikas su Kerole?
Labai nelaimingi.
Puiku. Nežinočiau, kaip jaustis, jei jie imtų sutarti.
Man trūksta tavęs.
Taip.
Norėčiau žuvies su keptom bulvėm.
Bet aš laikausi dietos.
Todėl vietoj bulvių tegu būna salotos.
Man lašišos, taip pat su salotomis, be bulvių.
Dar ko nors?
Lėkštę bulvyčių.
Taip, dvi. Ir daug alaus.
Spėju, merginos kariasi tau ant kaklo,
nes dabar esi įžymus dainininkas?
Aš nesu įžymus.
Ne, dar nesikaria.
- Nors buvo viena rusė. - Smagu.
- Ar ji buvo kresna? - Gana kresna, taip.
Baras uždaromas. Pageidausite ko nors?
Ne, ačiū.
Porą brendžio.
Ir daug šokolado.
Kur eisim, kai mus iš čia išmes?
Galvoju,
reikia ketamino.
Tada valkiokimės Liverpulio gatvėmis
dainuodami dainas, kurių žodžių nežinome.
Garsiai.
Tu pasikeitei.
Alio?
Kur tavo kambarys?
Tai jau tikrai ne šitam aukšte.
- Ilga pauzė. - Taip.
Ar tikrai žiauriai klydau?
- Tu apie ką? - Apie išvykimą ir...
Ne, tikrai ne.
Kokią turėjai alternatyvą?
Juk tai nuostabiausias ir smagiausias dalykas pasaulyje.
Ar galiu išjungti šviesą?
Gal.
Tai klaida?
Galbūt.
Dievulėliau, tu palietei mano užpakalį.
Nesi to daręs.
Manau, mums teks daryti daug ką, ko nesame darę.
Neabejoji?
O tu?
Aš paklausiau pirmas.
Aš nežinau.
Gerai.
Gal vis tik ne.
Ne?
Aš jokiu būdu nesigailiu, kad atvykau į Liverpulį.
Šis vakaras buvo nepakartojamas.
Bet manau,
- jog toliau eiti neverta. - Gerai.
Aš turiu savo kambarį.
Ir manau,
jog vienos nakties nuotykis
man būtų nauja daina.
Gal tai nebūtų vienos nakties nuotykis.
Kada grįžti į Ameriką?
Rytoj.
Vadinasi, viena naktis.
Toks šios frazės apibūdinimas žodyne.
Ir tai – ne man.
„GRUPIŲ MŪŠIS“ 2004
Labas rytas, Džekai. Dabar 11 val.
Roki!
Roki! Kelkis!
- Kas? - Greičiau!
Reikia surast Elę!
- Žinau, kur ji. - Kur?
Safolke.
Ne, ji Liverpulyje, kvaily.
Tikrai? Koks sutapimas.
Čia viešėjo Elė Aplton.
Taip, mes ką tik užsakėme jai taksi iki stoties.
Kristau.
Labai ačiū.
Ne.
Tu – ten, aš – ten, padvigubinsime šansus ją rasti.
Kas pirmas ją randa, sulaiko.
Gerai.
- Štai kur tu. - Ten, ten.
Mirštu.
Elė.
Tikiuosi, ji to verta.
Kas žino, iš kurios platformos išvyksta traukinys į Londoną?
- Šeštos. - Aštuntos.
Iš šeštos, tikrai.
Gerai, šešta.
Taip!
Ne!
Nagi.
Atsiliepk.
Alio?
Labas.
Atlėkiau paskui tave, bet pavėlavau į traukinį.
Man labai gaila.
Mums reikia pakalbėti.
- Pakalbėkime. - Kur tu?
Tiesiai už tavęs.
Valgau bagetę su sūriu ir traškučius.
Džekai, ar sunervinsiu tave
primindamas, kad mums metas į oro uostą?
- Kiek dar turim laiko? - Minus vieną valandą.
Gerai.
Roki, šiame pokalbyje dalyvauti tau nebūtina.
Žinoma. Jis – giliai asmeniškas.
Kalbant apie pavojų jūsų laimei, ar jūs šiąnakt permiegojote?
- Ne. - Gaila.
Seksiu laiką. Turi lygiai keturias minutes.
- Taigi... - Taigi...
Apie vakar.
Ir ką?
Juk buvo kažkas svarbaus.
Naktį pabudau apimtas panikos. Norėjau pakalbėti.
Tai kalbėk.
Taigi...
Kadangi mes...
- Na ir kaip sekasi kalbėti? - Nekaip.
Leisk man padėti.
Šiam žingsniui turėjai visus 20 metų.
Kaip galėjau žengti, jei buvau septynerių?
Tuomet turėjai 10 metų.
Taip. Mes visada buvom kaip brolis ir sesuo.
Labai blogai
broliams miegoti su sesėm.
- Tik mes nesam brolis ir sesuo. - Būtent.
Ne. Taigi...
Pusę gyvenimo laukiau, kol atsipeikėsi ir pamilsi mane.
Mylėjau tave pusę savo gyvenimo,
bet tau išvykus supratau, jog nevertėjo man to daryti.
Dabar padėtis dar sunkesnė, nes...
Kai grojai alinėse, mes puikiai tikom vienas kitam.
Bet dabar...
Aš – mokyklos mokytoja Loustofte,
o tu – pasaulinio garso atlikėjas.
Netiesa.
Tikra tiesa.
Dvi minutės, ponios ir ponai.
Debra nori su tavim kalbėti.
Ji, regis, vakarieniauja su firmos vadovu,
ir laukia pokalbio su tavimi FaceTime.
Pasitrauk, Roki.
Gerai. Minutė ir penkiasdešimt trys.
Juk tau tebuvau
Garbanė Elė.
Bičiulė Elė.
Elė, kuri dėl niekam nesuprantamų priežasčių
vežiojo tave savo automobiliu.
Todėl skubėk į savo lėktuvą.
Pokalbis dar nebaigtas.
Baigtas.
Nebent
čia, 11.14 val., penktadienį
nuspręsi likti.
Džekai.
Džekai, skubėk į lėktuvą.
- Ko dar sėdi Liverpulyje? - Šiandien negaliu.
Rytoj einu į „Late Late Show“,
o paskui – „susirinkimų susirinkimas“.
Absurdas.
Tai buvo tavo šansas.
O dabar bėk, prašau tavęs.
Atleisk.
Galiu paimti porą traškučių kelionei?
Noriu, kad būtum laimingas ir kad kurtum daug puikių dainų.
Visada to norėjau.
- Ne visus! - Gerai.
Eik, eik.
Tavo ateitis ten, už kampo į kairę.
Kur laukia taksi.
Atleisk man.
Taigi.
Sveiki susirinkę į marketingo susirinkimų susirinkimą.
Kaip smagu, kad atėjo ir pats Džekas.
Pasveikinkime jį.
Džekai.
Neabejoju, kad su manimi sutiks visi čia susirinkusieji,
jei pasakysiu...
Tai mūsų karjeros viršūnė –
dirbti ties šiuo beprotiškai fantastišku albumu kartu su tavim.
Sutinkat?
Taip!
Nereikia ploti kas kartą, bet ačiū.
Ponas Kuklusis! Paplokime jo kuklumui!
Ne, rimtai.
Jis tai moka – tiesiai šviesiai.
Kaip jūs visi žinote, dainos, kurias išplatinome internete,
sulaukė beprecedentinio dėmesio.
Taip.
Ne!
Dabar mums teks įveikti
nepaprastą užduotį –
surinkti viską ir išleisti
vieną albumą, kuriam bus neįmanoma atsispirti.
Džekas pasiūlė kelias idėjas,
kurias mes patobulinome.
Man asmeniškai labai patiko
„Seržanto Peperio vienišų širdžių klubo grupė“.
Juoktis galima, nes tai išties juokinga.
Tikrai.
Labai jau daug žodžių, Džekai.
Tačiau manome, kad pavadinimas – pernelyg painus.
Pernelyg painus.
O „Baltasis albumas“
gali kelti rasinių klausimų.
Kodėl?
Labai jau daug baltos spalvos, Džekai.
Žinau, kad norėjai
albumą pavadinti Abatijos gatvės garbei.
Turiu pripažinti, šios idėjos nepalaikiau,
pasakysiu tiesą.
Tai tik gatvė,
kuria mašinos važiuoja ne ta puse.
Aš ne tai turėjau galvoje.
Mes turėjome ir savų idėjų.
Nesėdėjome rankų sudėję.
Susitelkėme ties vienu dalyku,
kurio dėka šis žmogus
yra vienintelis toks visame muzikos pasaulyje.
Jokių bendradarbių, bendraautorių, svetimų šablonų, vagysčių.
Jokių Cardi B vokalų.
Ar Biberio.
Vienas paprastas, grynas talentas...
...Vienas vienintelis.
Ir antra banga,
pranešanti apie stebuklą.
Štai.
MUZIKA IR ŽODŽIAI VIENO DŽEKO MALIKO
Štai.
Žinau.
Taigi, pradedame operaciją „Džekas“!
Kas savaitę – po vieną naują dainą.
Kas savaitę – po vieną TV laidą.
Pradėsime nuo Kordeno, tada Kimelis,
Falonas, Kolbertas
ir „Thursday Night Live“!
Daina, daina, laida, laida.
Šūsnys šlamančių.
Padarykime tiek pinigų,
kad per kitas Kalėdas
užpakalius šluostytume gryno aukso popieriumi.
Pasveikinkite
vieną vienintelį poną Džeką Maliką!
Džekai, aš – tavo gerbėjas. Labai smagu susipažinti.
Ačiū, kad atėjai.
Tavo dainos – nuostabios.
Kaip gyveni pastaruoju metu?
Juk tavo albumo laukimas
pasiekė beprotišką įtampą, tiesa?
Taip, beprotišką.
Kas dar laukia šio albumo?
Tik paklausyk.
Šiais laikais
dainą kuria 16 žmonių,
tačiau staiga atsiranda vyrukas.
Vienas su gitara.
Ir kuria dainas vienas pats.
Na, aš visada taip kūriau.
Juk buvo laikai, kai kūrė Styvis Vonderis, Briusas Springstinas.
Tad niekuo aš neypatingas.
Bet ar išties kuri vienas?
Na, taip.
Tikrai?
Na, taip. Vienas.
Puiku.
Visai netyčia... prašau man atleisti,
nes savo laidoje mėgstame staigmenas.
Nes visai netyčia
užkulisiuose laukia du vyrai,
teigiantys, kad šias dainas sukūrė jie.
Jie net teigia, jog visos tavo dainos
yra jų grupės „The Beatles“ kūryba.
Aš nežinau...
Pažiūrėkime, kuo visa tai baigsis.
Jūsų dėmesiui iš paties Liverpulio, Anglijos,
ponas Polas Makartnis ir ponas Ringo Staras!
Ei.
Kad mane kas atbulą ant Bjuiko kapoto išdulkintų,
šis albumas taps geriausiu visų laikų albumu.
Jis nepaprastas, žmogau.
- Labas, Edai! - Sveikas.
Atvykau porai dienų.
Sakau, pažiūrėsiu, kaip dirba genijus.
Noriu išsiaiškinti, kaip tu dirbi. Pirma kuri muziką ar žodžius?
Įvairiai.
Bet tokia daina, kaip „Hey Jude”,
juk turi konkrečią istoriją.
Taip. Ne, žinoma, turi.
Mano bičiulės sūnus
išgyveno sudėtingą etapą.
Ir ši daina gimė kaip noras jį nuraminti.
Netikiu tavim.
Ką?
Netikiu tavim ir tiek.
- Viena geniali idėja paskui kitą. - Taip.
Nors šiai dainai turiu pasiūlymą.
Dėl pavadinimo „Hey Jude”.
Judas – gana senamadiškas vardas.
Toks buvo to vaikino vardas?
- Kokio vaikino? - Apie kurį ši daina.
Vaikino. Taip. Liūdinčio vaikino.
Duosiu tau gerą patarimą.
Dėl pavadinimo. Ir neimsiu už tai nė grašio.
„Hey Dude”.
„Hey Dude”, rimtai?
Jis teisus.
Daug geriau.
Rimtai?
- Taip? - Taip.
Netikroviškai kažkaip.
Ši daina taps viena geriausių kartos dainų.
Pabusk, Džekai.
„Dude”.
Džekai. Elė.
Atleiskit, bičiuliai, turiu pakalbėti. Minutėlę, Edai.
- Ele. - Džekai.
Džiaugiuosi, kad paskambinai. Šiuo metu nekaip jaučiuosi.
Taip.
Turiu dvi naujienas.
Klausau įdėmiai.
Pirmoji,
svarbiausia.
„Pier Hotel”.
Tas viešbutis Gorlstone?
Kuris užsidarė ir atšaukė mano pasirodymą?
- Taip. Jis atsidaro. - Baik juokus.
Aš rimtai. Jis netrukus atsidaro!
Nuostabu!
Puiki naujiena! Nuostabi!
O kokia antra? Ji negali būti tokia svarbi, bet sakyk.
Antroji naujiena...
Aš turiu vaikiną.
Taip.
Ar aš jį pažįstu?
Taip. Gevinas.
Norėjau pati tau pranešti.
Kiekvieną dieną
aš jam – teisingoje dainoje.
Žinoma.
Apie „tikrą meilę”.
Žinoma.
Aš turiu eiti.
Žinoma.
Iki.
Kas? Kas gali būti tokio svarbaus,
jog negalėčiau atsiliepti į vienintelį telefono skambutį?
Kaip man semtis kūrybinių jėgų,
jei jūs neduodate man nė oro įkvėpti?
Iš kur man semtis kūrybos, jei negaliu pabūti vienas?
Gerai.
Paliksime tave vieną, genijau.
Ne, aš ne...
Atsiprašau.
Juk tokia superžvaigždės teisė.
Žmonės, su kuriais dirbi, tau it šūdo gabalas ant padų.
- Elė tau pasakė? - Taip.
Niekada nesupratau, ko tu joje neįžvelgei.
Tavim dėtas,
dukart per dieną
mylėčiau ją it gašlus liūtas.
Roki, jei paprašysiu tavęs nutilti,
rimtai patylėti,
- ar nesupyksi? - Gerai.
Ar galiu pradėti iš naujo ir pasakyti: „Ar ne nuostabu?”
Tikiuosi, jie gyvens šimtą metų ir susilauks nuostabių vaikų.
Dabar geriau?
Ne. Blogiau.
Turiu trečią variantą.
Atsiprašau. Atsiprašau visų.
Aš tiesiog...
Stresuoju.
Kas buvo tokio skubaus?
Nieko.
Tiesiog turime nuspręsti, kur ir kada pristatysime tavo albumą.
Tad nieko svarbaus,
išskyrus faktą, jog tai svarbiausias tavo gyvenimo sprendimas,
- Ką? - šikniau.
Man gimė idėja.
Tokio renginio dar nebuvo nedideliame Gorlstono miestelyje.
Šiandien, 15 val. ant viešbučio „Pier Hotel“ stogo
Džekas Malikas, vietinis vaikinukas, tapęs pasauliniu popreiškiniu
pristatys itin lauktą pirmąjį savo albumą.
Ši žinia greit pasklido.
Galima?
Oho! Tik pažvelk į visa tai, į tave.
Nenorime trukdyti.
Tiesiog, supranti...
Kas galėjo pagalvoti?
Kol mes gurkšnojome sidrą ir valgėme želę,
tu savo kambaryje rašei „She Loves You”.
Na...
Ar atliksi mūsų dainą?
Jūsų?
„Let It Be”.
Mes nepamiršome, kad išgirdome ją pirmieji.
Bent jau jos pradžią.
Tris kartus.
Didžiuojuosi tavimi.
Mūsų nuostabus berniukas.
Ištepsiu tau kostiumą.
Jis... mėlynas.
Netrukdysime.
Paskutinis klausimas, sūnau.
Taip, tėti?
Sumuštiniai. Su tunu, matau.
- Ar visus suvalgysi? - Ne, gali pasiimti.
Kokia diena!
Nuostabi diena!
Atleisk.
Džekai! Džekai!
Na, atrodai puikiai.
Kelnės aptemptos.
Gerai.
Išryškėjo žandikaulis ir smakras.
Neblogai.
Viskas bus gerai.
- Kas? - Nieko.
Taip?
- Labas, Ele. Užeik. - Labas.
Kas gi čia?
Debra, čia Elė. Ele, čia Debra, mano agentė.
Ne!
Ta pati Elė?
Jis minėjo mane?
Ne. Juokauju.
Apie jo gyvenimą nežinau nieko, nes jis man – produktas.
Nebent tu – buvusi jo vadybininkė.
Tuomet...
Žiauriai suklydai jo atsisakiusi.
Keista, tiesa? Tas pats „Pier Hotel”.
Taip, išties.
Einu apžvelgsiu sceną.
Taip.
Spaudos konferencija po 10 min.
Likit sveiki, porele.
Atleisk man. Nereikėjo man tada išeiti iš stoties.
Žiauri klaida.
Nekalbėk taip, prašau. Nereikia.
Ele...
Girdėjau tavo naujas dainas. Jos nuostabios.
Netiesa.
Nebežinau, kas tu toks.
Viskas pasikeitė po to įvykio. Kas atsitiko?
- Džekai. - Čia Gevinas.
Džekai.
- Džekai, Džekai. - Puiku, bičiuli.
Džekai.
Nežinau, ką sakyti.
Regis, žinai. Tu sakai „Džekai”.
Džekai!
Mes tik norėjom palinkėti tau sėkmės.
Sėkmės.
Taip. Na...
Gal nenukrisiu nuo stogo.
Puiku. Eime.
Ele.
Čia kažkaip tylu.
Gal atliksi mažiau dainų, nei planavome.
Labai jau tylu.
Ko reikia?
Mes atvykome į renginį. Aš – atlikėjas.
Bus sudėtinga.
Nes mes užsidarėme prieš tris savaites.
Gal tai bus tau ženklas.
Aš atsisakysiu savo uždarbių ir grįšiu prie mokytojavimo.
Kas?
Ne. Negrįžk į mokyklą.
Neturiu kitos išeities.
Džekai, jei grįši prie mokytojavimo, tai tada neturėsi išeities.
Savo talentą atiduosi mokiniams
ir tau neliks nei vaizduotės, nei jėgų
kurti muziką, kuri išties svarbi.
Prašau tavęs.
Tiek to,
truputį išprotėjusi moterie.
Dar niekas per tokį trumpą laiką nėra parašęs
tiek puikių dainų.
Kaip jums tai pavyksta?
Tikrai nežinau.
Kartais apima jausmas, jog šias dainas sukūrė kažkas kitas.
Ir kas gi?
Kas jus įkvėpė parašyti dainą „Strawberry Fields Forever”?
Kuris jums patiko labiausiai?
Džonas, Polas, Džordžas ar Ringo?
Atsiprašau?
Kas jums padarė didžiausią įtaką?
Kodėl neįrašinėji „Abbey Road“ studijoje, kaip ir jie?
Kada išeis kitas albumas, Džekai?
- Kokia istorija įkvėpė „Let It Be”? - Kaip sukūrei „Yesterday”?
Didelis ačiū. Mums metas ant stogo.
Pasimatysime vėliau.
Džekai, kokia buvo pati pirmoji tavo daina?
Džekai, ką šiandien mums sudainuosi?
Neblogas baras, beje.
Tu juk negėrei?
Ne.
Na, išgėriau. Pora bokalų dieną,
jie sustiprina mano reakciją.
Abejoju.
Atėjom.
Prieš atidarydamas šias duris, noriu pasakyti,
jog ilgą laiką nežinojau, kam gimiau.
Jutau beprasmybę.
Tačiau dabar žinau.
Gimiau, kad galėčiau tarnauti visų laikų geriausiam atlikėjui.
Man didelė garbė atidaryti šias duris,
už kurių tavęs laukia visas pasaulis.
Ačiū, Roki.
Sukorėm ilgą kelią, tiesa?
Tiesa.
Taigi.
Prašau.
Ne, ne tos...
Ne tos durys.
Kelionė tęsiasi.
Taip.
Dabar – tos.
Džekai!
Džekai! Džekai!
„Vasaros dainą”
Ačiū, Gorlstonai!
Padėkite!
Palaukite, gerai?
Ei.
Tavęs laukia du žmonės.
Labai keista pora.
Ar pasiųsti juos? Ar...
Ne.
Įleisk.
Užeikit, keistuoliai. Dvi minutės.
Gali eiti, Roki. Viskas gerai.
Mes ilgai neužtruksim.
Taip.
Mačiau, kaip lankeisi Penio gatvėje ir Stroberi Fyldse.
Taip.
Ir prie Eleonoros Rigbi kapo.
Buvau.
Juk negali dainuoti dainų apie vietoves, kuriose nesi buvęs.
- Negali. - Ne. Žinoma.
Mes tik norėjom padėkoti tau.
Padėkoti?
Regis, prisimename tik mes trys. O mes dainuoti nemokam.
Todėl norėjome pasakyti
ačiū.
Aš irgi. Iš pačios širdies.
Dievulėliau!
Maniau, jūs mane suimsite.
Ne. Labai smagu girdėti šias dainas.
Aš jų ilgėjausi.
Ir žodžių nebepamenu.
- Man irgi sunku viską prisiminti. - Suprantu.
Dainoje „For the Benefit of Mr Kite's” supainiojai žodžius vietomis.
- Viskas supainiota. - Taip.
O pavadinimas „Hey Dude”?
Apgailestauju, bet čia Edo Širano mintis.
Kaip nuostabu!
Dieve!
Jaučiuosi lyg bėgiodamas nepažįstamoje šalyje
pagaliau sutikau du žmones, kalbančius angliškai.
Niekas nėra girdėjęs apie Seržanto Peperio vienišų širdžių klubo grupę.
Niekas nėra gyvenę geltoname povandeniniame laive.
Mes gyvename geltoname povandeniniame laive.
Aš gyvenu Aštuonkojo sode.
Taip!
Supranti.
Žinai, ką pasakysiu, jaunasis Džekai?
Pasaulis be „The Beatles” –
daug blogesnis pasaulis.
Todėl dėkojame tau. Išnaudok tai garbingai.
Stengiuosi, bet man sunku.
Tie pinigai ir šlovė.
Jaučiuosi lyg būčiau tapęs melo įsikūnijimu.
Suprantu tave puikiai.
Pamanėme, tai gali tau padėti.
Nesupratau?
Štai. Mums teko
gerokai pakapstyti.
Labas.
Ar galiu padėti?
Nežinau.
Jūs – Džonas?
Taip.
Iš Liverpulio?
Taip.
Man garbė su jumis susipažinti.
Džonai?
Taip?
Ar jūs gyvenime laimingas?
Labai.
Tik ne sėkmingas.
Aš pasakiau „Labai laimingas“.
Vadinasi, sėkmingas.
Savo darbą mylėjau.
Apiplaukiau visą pasaulį.
Kovojau už tai, kuo tikėjau, ir laimėjau...
...porą kartų.
Sutikau moterį, kurią pamilau.
Teko dėl jos pakovoti.
Su ja nugyvenau visą gyvenimą.
Kovojote dėl jos?
Buvo įvairių sun...
Atleisk, kuo tu vardu?
Džekas.
Buvo visko, jaunasis Džekai.
Praradimų bei laimėjimų.
Prietarų ir puikybės.
Bet
galiausiai viskas susiklostė
nuostabiai.
Kaip tavo meilės reikalai?
Blogai.
Pražiopsojau ją.
Pasistenk susigrąžinti.
Nori gero gyvenimo? Tai paprasta.
Pasakyk mylimai merginai, kad ją myli.
O visiems sakyk tiesą, kai tik gali.
Galiu jus apkabinti?
Ką?
Kaip gera buvo su jumis pasimatyti.
Kiek jums metų?
78-eri.
Fantastika!
Sulaukėte net 78-erių.
Tu – labai keistas vyrukas.
Bet apsikabint galim.
Tau reikia rimtos psichiatro pagalbos.
Jau nebe.
- Džekai. - Edai.
Kuo galiu padėt?
Noriu paprašyti tavęs didelės ir keistos paslaugos.
Mano berniuk.
Debra.
Ačiū.
Vargšas Edas. Jonas Krikštytojas.
Mielas vyrukas,
pora neblogų dainų,
bet iš esmės tik šildo publiką prieš tave.
Mesijų.
Netrukus tapsi sėkmingiausiu atlikėju muzikos istorijoje.
O aš įsigysiu ne šiaip dar vieną namą Malibu,
bet visą eilę namų prie paplūdimio.
Smagu buvo pasimatyti, Debra.
Ar kas nors žino, kodėl tu čia?
Papildysiu Edo pasirodymą pora dainų, o tada...
Pasakysiu porą žodžių.
Dainos man patinka.
O tuos porą žodžių...
Tegu jų išties būna tik pora.
Kiek girdėjau, nesi pasakęs nieko įdomaus iki šiol,
todėl šis vakaras nebūtinai bus išimtis.
Gero pasirodymo.
Ačiū. Labai padėjai.
- Gali eiti. - Gerai.
Ji – čia?
Taip.
Gerai.
Pameni planą? Kai sudainuosiu paskutinę dainą.
Aš pasirengęs.
Ačiū.
Labai ačiū.
Koncertas dar nesibaigia.
Turiu jums paskutinę staigmeną.
Į sceną pakviesiu seną savo draugą.
Pažįstu jį nuo sumauto savo koncerto Maskvoje.
Pažįstu jį kaip puikių dainų autorių.
„Vembli“, sutikite
Džeką Maliką!
Tavo eilė, maestro.
Ačiū.
Visi susirinkę „Vemblyje“,
į sceną išeina
puikiausias kada nors žemėje gyvenęs žmogus.
Geriausias mano draugas,
jūsų herojus,
Seras Džekas Malikas!
Taip, Džekai!
Kada pirmą sykį supratote, kad jūsų sūnus jums per geras?
Pučiamųjų orkestras?
Ar mes mokam šiems juokdariams?
Visi!
Ele, ateik į užkulisius.
Praleiskite.
Atleiskite.
Visi kartu!
Eikš.
Visi!
O dabar
norėčiau jums pristatyti vieną žmogų.
Galima įjungti užkulisių kamerą?
Čia Elė!
Kadaise Elė buvo vienintelė mano gerbėja.
Vienintelė, tikėjusi manimi.
Šįvakar paprašiau Edo leisti man užlipti ant šios scenos.
Nes noriu pasakyti jai ir jums,
ką esu padaręs.
Po šimts, Ele, neteisingai pasielgiau.
Dainas, kurias šįvakar atlikau,
iš tiesų sukūrė ir atliko keturi vyrukai:
Džonas Lenonas, Polas Makartnis,
Džordžas Harisonas ir Ringo Staras.
„The Beatles“.
Jie – tikrieji genijai.
O aš – viso labo tarpininkas,
nešantis šiuos puikius kūrinius į pasaulį.
Aš savinausi jų nepakartojamus kūrinius,
kad pats atrodyčiau nuostabus.
Sakau jums dabar, kad neimsiu pinigų
už tai, kas man nepriklauso.
Kad jūs visi galėtumėte nemokamai klausytis šių dainų.
Roki, pirmyn.
Štai. Paleidau.
Netrukus jos visos atsidurs internete.
Aš mielai nebegirdėsiu jūsų pagyrų.
Taigi...
Atleiskite man.
Noriu pasakyti dar kai ką, kol dar esu čia.
Esu dukart kvailys.
Noriu padėkoti Elei
už jos meilę.
Ele...
Aš tave myliu.
Visada mylėjau.
Visada.
Vienam vakarui šnekų pakaks.
Buvo nepakartojama.
Mes tave mylim, Džekai!
Vis tiek mylim!
Kur scena? Koks čia aukštas?
Kur scena, po velnių?
- Dieve mano. - Taip.
Labai daug visko.
Žinau.
Jei būtum įspėjęs, būčiau pasidariusi šukuoseną.
Atleisk.
Tu nesukūrei šių dainų?
Ne.
Siaubas.
Pasauliniu mastu.
Labai blogai.
Keistoka padėtis.
Visada jutau, jog esu – numeris antras.
Bet antra vieta – ne pati blogiausia.
Yra puikių dainų, niekada netapusių pirmu numeriu.
„Pulp“ daina „Common People“.
Ji tapo klasika.
Akivaizdu, jog linkiu laimės Elei.
Gevinai.
Esi geriausias mano sutiktas žmogus.
Ačiū tau, Gevinai.
- Nagi. - Kas čia?
- Dieve. - Bėkit.
- Mums reikia bėgti! - Mėšlas!
Kur tas sumautas melagis?
Iš kelio, idiotai!
Jis čia!
Džekai!
Džekai, pasiimk mane su savim.
Niekas manęs neims dirbti. Aš nieko nemoku.
Laikyk juos, Roki.
Pinigų vardu, stok!
Tučtuojau grįžk, kvailas angliškas...
- Atleisk, Debra. - Džekai!
Debra, liaukis.
- Jums turėtų būti gėda. - Džekai!
Jaučiuosi lyg Haris Poteris, įveikęs Voldemortą.
Pagaliau viskas grįš į savas vėžes.
Normalu juk yra nuostabu, tiesa?
Kas?
Haris Poteris. Kas jis?
Haroldas Poteris Britų kareivis
Niekas.
Šiaip.
Metas eiti miegoti.
Metas.
ŠIANDIEN...
Ir paskutinį kartą!
Taip!